Ni måste ge mig något användningsbart.
Freddy Riedenschneider är bra, men han kan inte trolla.
Han kan inte bara vifta med trollstaven och materialisera försvarsmaterial.
Titta på vad andra sidan kommer att skyffla på oss.
De har företagets bokföring, som du förberett.
"Tillfifflade" av dig. Det är ett motiv.
De har en mordplats du hade tillgång till. Det är ett tillfälle.
Dom har den där lilla cigarrkniven som stacks i halsen på honom.
- Ett damvapen. - Den tillhörde Store Dave.
Avbryt mig inte. Det är valmöjligheter.
De har en fin stöttepelare för affärsverksamheter som offer i situationen.
Och på andra sidan har de dig.
En missnöjd, underordnad sifferkrängare-
-som under dagen i fråga var full som en alika-
och vars alibi för tiden i fråga ligger däckad hemma, ensam.
Jag var med henne.
Som jag sa-
-det stinker.
Jag dödade honom.
Okej. Du dödade honom.
Okej, vi glömmer utpressningen. Du dödade honom.
Varför då?
Han och Doris hade ett förhållande.
Okej.
Hur visste du det?
Jag bara visste.
En make vet.
Kommer någon mer säga att de visste?
Och nu menar jag inte din fru.
Jag vet inte.
Jag tror inte det.
Hur tog du dig in i affären?
Jag använde Doris nycklar.
Kommer någon säga att de såg dig där, på väg dit, där inne, eller på vägen tillbaka?
Jag tror inte det.
Finns det någon som kan bekräfta din berättelse överhuvudtaget?!
Kom igen, ni kan inte hålla på och hjälpa varandra på det viset.
Låt oss vara realistiska en stund.
Låt oss överväga alternativen. Uppriktigt talat, så ser jag inga.
Jag kan inte presentera berättelse "A". Jag kan inte-
-presentera berättelse "B".
Jag skulle kunna plädera temporär sinnesförvirring, men du ser för samlad ut.
Jag skulle kunna plädera dig skyldig, och du slipper dödsstraff, men jag tror inte-
-du vill spendera resten av livet i fängelse.
Och jag vet att ni inte anställde Freddy Riedenschneider-
-för att hålla er i handen under domstolsbeslutet.
Det kunde ni hyrt Lloyd Garroway för.
Nej, nej, nej. Vi ger inte upp ännu inte.
Ni anställde Freddy Riedenschneider. Det betyder att ni inte kastat in handduken.
Jag processar.
Jag kapitulerar inte.
Då så. Inga alternativ. Vi måste skärpa oss.
Okej. Tillbaka till utpressningen. Det lockar. Har öppna ändar.
Och det framställer honom som den onda.
Om man gräver lite, så vet man aldrig. Kanske finns det något förflutet.
Han ber er om hjälp med pengarna. Det förflutna återkommer för att plåga honom.
Ja. Ja. Ja. Glöm det där med den avundsjuka maken. Det är obetydligt.
Vi kör på utpressningen. Jag hör av mig.
Jag är på väg ut!
Det fanns givetvis en person som kunde bekräfta Doris berättelse-
-eller stora delar av den.
Kemtvättsfikusen.
Men han hade lämnat hotellet, och stuckit ifrån räkningen.
Han hade även försvunnit ifrån adressen han gav mig-
-med två månaders obetald hyra.
Hur kunde jag vara så korkad?
Att lämna över $10,000 mot ett papper.
Och mannen var borta, som ett spöke.
Försvunnen ut i tomma luften, usom japanerna i Nagasaki.
Försvunnen.
Helt försvunnen.
Och pengarna var försvunna, likaså Store Dave...
Doris på god väg att försvinna.
Hur kunde jag vara så korkad?
Hon gör något som hon kallar pudding.
Det finns ägg i... och socker...
En kaka egentligen, fast hon kallar det pudding.
Men det verkar som att om man inte kallar det för kaka-
-så blir man plötslig inte tjock av den.
Precis som om jag skulle behöva äta pudding. Förstår du vad jag menar?
Förr eller senare, behöver alla klippa sig.
Vi arbetade åt banken nu.
Vi fortsatte att klippa hår, och försökte överleva-
-göra avbetalningarna, och ta en dag i taget-
-dag för dag.
De flesta tror att om någon är anklagad för brott-
-och ställer de inför rätta, men så är det inte.
Det går inte så fort.
Rättvisans hjul snurrar långsamt.
Först läses anklagelserna upp, sedan kommer åtalet-
-följt av motioner att avfärda, och fördröjningar, och ändringar i domsagan-
-och ändringar i det ena med det andra.
Sedan är det en jurypanel, som kommer med fler motioner.
De sätter ett prövodatum, och sedan ändrar de datumet.
och som oftast, ändrar de på datumet ytterligare en gång.
Icke skyldig, Ers Nåd.
Och genom alltihopa, klipper vi hår.
Under tiden, sov Freddy Riedenschneider på Metropole hotellet-
-och skyfflade i sig på "Da Vincis".
Han drog in en privatdetektiv från Sacramento-
-för att nosa runt i Store Daves förflutna.
Jag fann mig själv allt oftare hos familjen Abunda.
Det var en rutin vi föll in i nästan varje kväll.
Jag gick t o m dit när Walter var borta på sina efterforskningsresor.
Han var släktforskare.
Han hade spårat upp sin sida av familjen sju generationer tillbaka-
-åtta på hans nyss bortgångna frus.
Det verkade vara en rubbad hobby-
-men det kanske alla hobbys är.
Kanske hittade Walter något där, i de gamla tingshusen-
-sjukhusregisterrummen,
-statsarkiven, egendomsrullarna-
-registren.
Något i stil med de jag fann medans jag lyssnade på Birdy.
Någon form av undkommande.
Någon slags frid.
Det finns någon kille... i Tyskland.
Fritz något, hette han.
Eller... Var det kanske Werner?
Hursomhelst... Han har en teori.
Om man vill bevisa något, ni vet, vetenskapligt...
Hur planeterna kretsar kring solen...
Vad solfläckar består av...
Varför vattnet rinner ur kranen...
Nå, man måste beskåda det.
Men, ibland när man beskådar det...
Så förändrar beskådningen det.
Du kan inte veta verkligheten av vad som hände-
-eller vad som skulle hänt om-
-du inte själv hade lagt näsan i blöt.
Så det finns inget "vad som hände".
Att beskåda något...
Förändrar det.
De kallar det osäkerhetsprincipen.
Visst, det låter absurt, men t o m Einstein säger att det ligger något i det.
Vetenskap.
Varseblivning.
Realitet.
Tvivel.
Rimligt... tvivel.
Jag påstår att, ju mer du ibland tittar-
-desto mindre vet du egentligen.
Det är ett faktum. Bevisat faktum.
På ett visst sätt-
-är det det enda fakta som finns.
Den där tysken, skrev det till och med i siffror.
Burns?
Föremål: David Allen Brewster.
Född i Brooklyn, 1911.
Föremål utbildat i folkskola. Ett år på Case Western universitetet.
Hoppar av.
1931: detaljhandelssäljare vid "Barnhoff" varuhuset i Cincinnati.
1933: Träffar Ann Nirdlinger. De gifte sig samma år.
1935: Arresterad för ett överfall.
Anklagelserna var på en bruten näsa, samt ett par knäckta revben.
1936: Ytterligare ett överfall under ett barslagsmål.
Ett par slagsmål, eller hur? Hoppa till hans tjänstgöringshistoria.
Värvning den 15:e mars 1942.
Tjänstgjorde som kontorist vid marinens varv i San Diego.
Ett slagsmål, upplöst av militärpolis.
Ingen rättegång. Avsked med goda vitsord den 8:e maj 1945.
- Sedan dess, inga problem. - Tackar, Burns. Försvinn.
Så?
Det här kan vara din förbannade biljett från dödstraffet.
Så?!
Jag förstår inte.
Lyssna nu, idiot.
Killen, så som jag förstår det, har berättat för alla att han är en krigshjälte, inte sant?
Från ö till ö-
-frigjorde han praktiskt taget hel Still Havet alldeles själv-
-med en kniv i ena handen, en revolver i andra-
-och 20 meter med japanska inävlor mellan tänderna.
Och nu visar det sig att idioten under hela kriget satt på arslet-
-på något varv i San Diego.
Du efterfrågade utpressning.
Mr. Förmögen-och-Stor-i-Truten på väg att öppna egen butik-
-har ljugit för alla i denna stan under de senaste 4 åren-
-förmodligen även hälften av dem som sitter i juryn.
Nå, till slut har sanningen nått fram.
Någon kände till hans smutsiga lilla hemlighet, precis som din fru säger.
De synade, de begärde pengar.
Sa Store Dave att han nyligen prata med en gammal vän?
Nämnde Store Dave något om ha militärtjänstgöring?
Jag vet inte. Jag var inte där.
Du måste berätta för oss.
Kanske sa han något specifikt, kanske inte.
Jag lägger inte orden i munnen på dig. Nej.
Poängen är att denna lögnare, denna cyniska manipulerare...
Vänder sig till dig. För att få hjälp ur sin skit.
Det feta svinet.
- Så vem...? Vem egentligen...? - Vem?
Vem?!
Jag vet inte vem!
Men poängen är att om herr åklagare där borta-
-hade tillägnat ens hälften av den tid han spenderat på att förfölja denna kvinna-
-till ens den mest minimala av utredningar gällandes den här idiotens förflutna-
-så hade vi kanske vetat vem.
Men vi kan inte veta vem. Vi kan inte veta vad som verkligen hände.
För att ju mer du tittar, desto mindre vet du.
Men det fina är-
-vi behöver inte veta.
Vi behöver bara visa att, herregud, de vet ju inte de heller.
Tack vare Fritz, eller Werner, eller vad fan han nu heter.
Freddy Riedenschneider ser ljuset.
Vi har en verklig chans här. Låt oss inte bli allt för kaxiga.
På väg ut!
Store Dave.
Vilken idiot.
Så Riedenschneider kunde kanske fixa det åt Doris trots allt.
Kanske skulle allt lösa sig.
Jag trodde...
Hoppades-
-att det kanske fanns en utväg för mig också.
Han var döv när han skrev detta.
Vem?
Beethoven.
Han skapade det, men hörde det faktiskt aldrig.
Antar att han hörde det i sitt huvud på något sätt.
"Talang jakt! Petaluma Gymnasium"
Flickan hade talang. Det kunde vem som helst se.
Hon var inte någon oansvarig skitunge.
Hon var helt enkelt ett bra, anständigt barn.
Om hon skulle göra karriär, behövde hon en vuxen som tog hand om henne.
Någon slags representant.
Det skulle finnas kontrakt att se efter, turnéer att gå till-
-kanske även spela för radion.
Jag skulle kunna hjälpa henne med allt sådant, utan att ta överdrivet betalt.
Bara tillräckligt för att klara sig.
Och jag skulle kunna vara med henne-
-jag var tvungen att se till att jag mår bra.
Varför skulle inte det kunna fungera?
Varför inte?
- Hej, Mr. Crane. - Hej, Birdy.
Jag tyckte att det där var riktigt bra.
Ja jag missade lite vid agitaton...
Men om ingen märkte något, så gör det ju inget.
Detta är en vän till mig.
Tony, Mr. Crane.
Hej, Tony.
Hej, herrn.
Gratulerar.
Jag ska nog dra mig hemåt nu.
Trevligt att råkas, herrn.
Detsamma, Tony.
Varför skulle det inte funka?
Hursomhelst, det var vad som snurrade i mina tankar medans jag väntade på rättegången.
Det verkade som om när det väl var över, så skulle jag vara redo att starta på nytt igen.
Freddy Riedenschneider var upptagen med förberedelserna.
Han var väldigt optimistisk.
Och så var det slutligen dags. Första dagen på rättegången.
Vad Riedenschneider kallade "Den stora föreställningen".
Var är domaren? Varför finns det ingen domare?
Var är domaren, Ed?
Riedenschneider.
Varför kommer inte domaren ut?
Domaren kommer sist. Han kommer när Doris kommer.
Var är Doris då? Jag trodde det skulle börja klockan 10.
Riedenschneider, var är Doris?
Hon är sen.
Sen? Hur kan hon vara sen?
Hon sitter ju i fängelse. Ingen av oss sitter ju i fängelse.
Men vi är ju inte sena för det. Vi håller våra tider, Ed.
Hur kan Doris vara sen?
Vadå, har de inga väckarklockor eller?
Res er.
Jurister.
Vad händer, Ed?
Jag trodde de skulle argumentera-
-en tillsyningsman och så där.
Ed, vad händer?
Är detta enligt proceduren?
I målet med folket kontra Doris Crane, ärendenummer SR-872 49-
-som nu avvaktar dom, är här med avslaget-
-enligt Kaliforniens brottsbalk, sektion 1385.
Jag förstår inte.
Vi hade en verklig chans här. Vi kunde ha vunnit.
- Det är ofattbart. - Damer och herrar i juryn-
-era tjänster behövs inte längre, och ni är härmed utskrivna.
Hon skulle hatat sig själv.
Jag hade tagit med mig en klänning till henne, och hon hade använt bältet.
Först trodde jag att hon på något sätt hade listat ut min del i det hela-
-och kunde inte uthärda. Kunde inte uthärda att veta.
Men det var inte därför, fick jag reda på senare.
Just nu, verkade allt förstört.
Freddy Riedenschneider åkte tillbaka till Sacramento-
-fortfarande skakandes på huvudet, och sa att det var det största besvikelsen-
-i hans professionella karriär.
Frankie var helt förstörd.
Jag misstänkte att han drack.
Hursomhelst, han slutade att komma till jobbet.
Det lämnade mig som ansvarig för salongen, annars skulle banken tagit den.
Nu var jag förste barberare.
Jag anställde en ny kille för den andra stationen.
Jag hyrde den kille som babblade minst under anställningsintervjun-
-men jag antar att han höll tyst bara för att han var nervös.
När han väl fått jobbet, babblade han på från det att jag öppnade på morgonen-
-tills dess att jag låste på kvällen.
Så vitt jag vet, pratade han väl även med sig själv på vägen hem.
När jag gick hem, verkade det som om alla undvek att titta på mig.
Som om jag hade fått någon sjukdom.
Det där med Doris, ingen ville prata om det.
Det var som om jag var ett spöke som gick längs med gatan.
När jag kom hem nu för tiden-
-kändes stället tomt.
Jag satt i huset...
Men fanns ingen där.
Jag var ett spöke.
Jag träffade inte någon.
Ingen träffade mig.
Jag var barberaren.
"KEMTVÄTT: Framtidens melodi"
Så jag betalade, och lade växeln i fickan utan att egentligen titta-
-för jag menar, jag äter ju trots allt där varje dag.
Två kvarter längre bort, tar jag en titt på växeln, och upptäcker att det saknas 50 cent.
Så jag går tillbaka till cafét, letar rätt på servitrisen, och det blir ett stort gräl.
"Roswells mysterier, Nya Mexiko"
Hon kommer inte ihåg något alls.
Crane?
Jag är Crane.
Mitt namn är Diedrickson, disktriktsrättsläkare.
Ja?
Jag kom bara förbi för en informell pratstund.
Får jag bjuda på något att dricka?
Whisky.
Bara kaffe.
Säker på att du inte vill ha något starkare?
Kaffe blir det.
Disktrikssjukhuset gör alltid en rättsundersökning på alla som dör i arresten.
Jag vet inte om du kände till det?
Det är rutin.
Det kommer inte till allmän kännedom så länge det inte finns misstanke om något ojust.
Trots det-
-jag tror inte att jag är förhindrad att berätta detta.
Självfallet är det inte heller min plikt.
Jag vet inte bara...
Men om jag var man-
-hade jag velat veta.
Veta vadå?
Jag är inte här för att ytterligare...
Tack.
Din fru var gravid.
I de första månaderna.
Det var det.
Jag är ledsen.
Fasiken, jag hoppas att jag gjorde rätt nu.
Jag och min fru hade inte utövat sex på flera år.
Nå...
det angår ju inte mig.
Jag är ledsen.
Det var det.
Lycka till, Crane.
Doris och jag hade aldrig pratat speciellt mycket.
Jag tror inte att det nödvändigtvis behöver betyda något dåligt.
Men det var roligt. Nu ville jag prata.
Nu, när alla var borta-
-var jag ensam, med hemligheter jag inte ville ha-
-och ingen att berätta dem för hursomhelst.
Jag gick för att träffa en kvinna som sades ha makten att kommunicera-
-med dem som "vandrat över", som hon sa.
Hon sa att folk som vandrat över är petiga-
-med vilka de pratar med.
Inte likt de flesta man stöter på, på denna sidan.
Så man behöver en guide, någon med gåvan att kunna prata med själar.
Sträck mig din hand.
Nåja, först berättade hon att min fru var på ett fridfullt ställe-
-att våra själar fortfarande var knutna till varann.
Att hon aldrig slutat älska mig-
-även fast hon gjort vissa saker som hon inte var stolt över.
Jösses, hon läste mig som en öppen bok.
Hon var en bluffmakerska, bara en babblare.
Jag höll på att förvandlas till Ann Nirdlinger...
Store Daves fru.
Jag var tvungen att vända ryggen åt den gamla damen-
-åt slöjorna, åt spökena...
Åt de döda...
Innan de allihopa slukade mig.
Ed?
Hur går det för dig?
Okej, Walter. Tack.
Jag var så förbaskat ledsen att få höra om sorgen.
En hemsk sak. Förbaskat hemskt.
Birdy är däruppe. Jag sitter med ett rikssamtal här, så...
Visst, Walter.
Hej, Birdy.
Hej, Mr. Crane.
Vi har inte träffat dig sedan...
Vi har verkligen saknat dig.
Birdy, jag har funderat en hel del.
Det finns en massa saker som inte gått så bra för mig.
Livet har allt gett mig ett par dåliga kort.
Eller så har jag helt enkelt spelat fel. Jag vet faktiskt inte.
Pappa vill inte att man röker här.
Ledsen.
Ibland tar jag en cigarett när han är borta, men aldrig när han är hemma.
Han känner lukten på en kilometers håll.
Självklart, det är ju hans hus.
Det är det han säger.
Hursomhelst, vad jag tänkte säga var att-
-du är ung, bara barnet faktiskt. Du har hela livet framför dig.
Men det är inte för tidigt att börja ta tillvara på tillfällena-
-innan chanserna springer dig förbi.
Ja, jag antar det. Pappa säger samma sak.
Jag anstränger mig faktiskt mycket i skolan.
Det är ju jättebra.
Emellertid, musiken, om du vill fortsätta med den...
Lektionerna hos Mrs. Swan tar dig inte så långt.
Det finns en kille i San Francisco.
Jag har undersökt lite.
Alla säger att han är bäst.
Han har tränat folk som gått vidare till stora konsertkarriärer i symfoniorkestrar.
Han heter Jacques...
Carcanogues.
Vet inte om jag uttalade det rätt. Fransman hursomhelst.
- Ojdå. En fransman, säger du? - Du har talang.
Det kan vem som helst se. Och han är bäst.
Om han träffar en student som han tror har talang...
Undervisar han dem nästan gratis. Så du kommer säkerligen att bli antagen.
Jag kan betala för undervisningen. Som jag sa är det ganska anspråkslöst.
- Men snälla Mr. Crane. - Nej, detta måste jag göra.
Jag kan inte bara stå bredvid och se ytterligare saker gå förlorade.
Du är ung, du förstår inte.
Herregud, Mr. Crane, jag har inte tänkt på det, karriär och sådant.
Ja, jag vet att du inte har det.
Lyssna här, bara gå och träffa honom, som en tjänst åt mig.
Jag har pratat med killen.
Han lyssnade på mig när jag berättade hur begåvad du är.
Han har gått med på att träffa dig på lördag.
Han sa att du kanske är en diamant som behöver slipas lite.
Det är hans ord.
Jag vet inte, Mr. Crane.
Bara träffa honom, som en tjänst åt mig.
Är du fadern?
Nej, jag är... Jag är vän till familjen.
Jag är Carcanogues. Vänta här, min kära.
Det var dig jag pratade med över telefonen, eller hur?
Har du något speciellt intresse i musik?
En musikälskare, alors.
Jag låtsas inte vara någon expert.
Hur gick det för henne?
Hon verkar vara en mycket trevlig flicka.
Hon spelar, monsieur...
som en mycket trevlig flicka.
Det stinker.
Trevlig flicka...
Emellertid, hon stinker.
Jag förstår inte.
Det är inte så svårt att förstå.
Hennes spelande... väldigt artigt.
Gjorde hon några misstag?
Misstag? Nej.
Står det "flackt", spelar hon "flackt".
Hon spelar rätt noter. Alltid.
Jag förstår inte. Inga misstag?
Hon är ju bara ett barn. Jag trodde att du lärde barnen att...
Just det är vad jag inte kan lära ut. Jag kan inte lära henne att spela med själ.
Skåda.
Att spela piano, handlar inte om fingrarna.
Vi skapar med fingrarna.
Men musiken, monsieur, kommer ifrån l'interieur, inifrån.
Musiken...
börjar här.
Den kommer ut härigenom.
Och sedan så kanske-
-kanske...
Kan den ta sig ut här.
Som jag sa, jag är ingen expert.
Då kan du lyssna på mig, för jag är en expert.
Denna flicka, är en trevlig flicka.
Väldigt begåvad hand. Trevlig flicka.
Jag tror att hon kanske någon dag-
-kan bli en mycket duktig sekreterare.
- Jag stank, eller hur? - Det sa han inte.
Nej, men mer eller mindre.
Jag är ingen expert-
-men det måste finnas minst ett dussintal bättre lärare än den här pajasen.
- Nej, jag kan inte... - Bättre kvalificerade.
Förbannade fjant.
Det är okej, verkligen.
Jag är inte intresserad av att spela professionellt.
Jag är inte säker på om jag ens vill ha någon karriär-
-om jag nu ville, så skulle jag förmodligen bli veterinär.
- Veterinär? - Ja.
Men jag uppskattar ditt intresse.
Det var inget.
Jag önskar att jag kunde spelat bättre, för jag vet att du skulle blivit glad då.
Vet du vad du är?
Vad?
Du är en entusiast.
Ja, kanske det.
Jag uppskattar verkligen ditt intresse.
- Birdy. - Jag ville bara göra dig glad.
Nej, det är okej. Jag vill göra det.
- Birdy! - Nej, det är okej.
Mr. Crane, jag vill göra det. Mr. Crane!
- Birdy, gör inte så! - Mr. Crane, snälla!
- För guds skull, Birdy! - Snälla, Mr. Crane.
Tiden saktar av, precis innan en olycka.
Jag hade tid att tänka på saker.
Jag tänkte på vad en begravningsentreprenör sa till mig en gång-
-att håret fortsätter att växa, ett tag, hursomhelst-
-efter att du dör.
Och sedan slutar det.
Jag tänkte: "Vad får det att växa?"
Är det som en planta i jorden?
Vad försiggår i jorden?
Själen?
Och när inser håret att den är borta?
Hejsan!
Jag lade märke till att du fortfarande har grus på uppfarten.
Det måste du väl sköta om inom ett par år? När den blir lös?
Vart tar den vägen?
Som en udda strumpa.
Men visst vet du vart det tar vägen. Du plockar säkert ifrån gräsmattan hela tiden.
Det tuggar upp din gräsklippare, och du får sopa det ifrån din entré där.
- En riktig pina. - Det har aldrig stört mig.
Har du någonsin funderat på att täcka över det med tjära?
Folk tror att det endast är för publika platser, eller kommersiella intressen.
Men nu har vi tekniken som kan föra det till husägaren-
-den individuella konsumenten, till väldigt attraktiva priser.
Får jag visa dig specifikationen? God eftermiddag, frun.
Vad är det du säljer?
Jag berättade precis för din man här om tjärmakadam-
-för er uppfart.
Här är broschyren. Det är det moderna sättet...
Försvinn.
Herregud!
- Doris... - Nej.
Säg inget. Jag är inte sur.
Crane.
Mr. Crane?
Är ni där?
Är ni vaken?
Han tillkvicknar.
Kan ni prata, herrn? De här herrarna måset tala med dig.
Är ni vaken? Herrn?
Han är vaken. Prata ni.
Är ni vaken?
Crane, så fort du är vid medvetande, måste vi berätta att...
- Är han vid medvetande? - Hans ögon är öppna.
Du är arresterad.
Så fort doktorn ger klartecken, så måste vi flytta dig.
Förstod han det? Vi måste berätta för honom. Är du vid medvetande?
- De för dig till fängelsesjukhuset. - Du är arresterad för mord.
Vad? Vad sa han?
Birdy. Flickan. Nej, flickan mår bra.
Brutet nyckelben.
Nyckelbenet, Crane. Brutet.
Hon mår bra dock.
Så han förstår att han är arresterad för mord?
Store Dave.
Vad sa han?
Han sa "okej".
Var det inte det han sa?
Du är arresterad för mordet på Creighton Tolliver.
Förstår du?
Förstår han?
Fikusen.
En grabb som dök vid ett vattenhål utanför stan hade hittat bilen.
De bogserade upp den-
-de upptäckte att han hade blivit slagen, precis som Store Dave sa.
Ihjälslagen.
Inuti han portfölj fanns firmateckningspapprena som jag hade skrivit under-
-som visade att jag hade gett honom tiotusen dollar.
Det var vad som fick åklagaren att pussla ihop bitarna.
Jag hade fått Doris att stjäla pengarna.
Fikusen hade fått reda på något, så jag hade varit tvungen att döda honom.
Jag läser upp anklagelsen-
-folket kontra Edward Crane.
Jag satt allt i klistret.
Du står inför rätta genom en formell myndighetsanmälan...
Jag kallade in Freddy Riedenschneider och skrev över huset på honom.
Han sa att han vanligtvis inte arbetade för så lite pengar-
-men han tyckte han var skyldig mig en tjänst då det inte blev något förra gången.
- Vad pläderar ni? - Icke skyldig, Ers Nåd.
Jag försökte berätta hela historien, men Riedenschneider avbröt mig.
Han sa att han fick huvudvärk av den.
Hursomhelst, så såg han inget sätt han kunde använda det på utan att riskera att jag blev...
...anklagad för mordet på Store Dave. - Rättegångsdatum är satt till nästa måndag.
Han sa att jag inte skulle oroa mig. Han skulle komma på något.
De hade övervakning på mig dygnet runt-
-så jag inte kunde undkomma rättvisan, som de sa att min fru hade gjort.
Men inför juryn, presenterade de Doris som ett helgon.
Hela planen hade varit min.
Jag var en manipulerare, som hade tvingat Doris-
-in i mitt kriminella vågstycke.
De malde på om hur-
-jag hade utnyttjat Doris, och låtit henne ta smällen.
Allt det där sårade mig litet grann, för en del saker var nära sanningen.
Sedan var det Freddy Riedenschneiders tur.
Mina damer och herrar, medlemmar i juryn, medborgare av Santa Rosa.
Vi har precis hört åklagaren framföra en ganska hemsk beskrivning-
-av en riktigt föraktlig man.
Det måste jag ge honom. Han kastade en hel del sand i ögonen på dem.
Han pratade om hur jag förlorat min plats i universum.
Hur jag var alldeles för ordinär för att kunna vara det kriminella geni-
-åklagaren framställde mig som.
Och att det fanns en mer komplicerad sanning bakom allt, som staten inte ännu rett upp.
Och han slängde in lite gamla sanningar han utarbetat men inte utövat åt Doris.
...och allt de ser är kaoset av ett modernt konstarbete.
Han sa åt dem att skåda mig, att skåda mig noggrant.
Att ju mer de skådade, desto mindre visste de.
Denna människa, denna barberare.
Att jag inte var typen som skulle kunna döda någon annan-
-jag var ju barberaren, för Guds skull.
Jag var precis som de, en helt vanlig man.
Skyldig att leva i en värld som inte hade plats för mig, ja.
Skyldig till att vilja bli en kemtvättare, visst...
Men inte en mördare.
Mer specifikt, så är detta barberarens dilemma.
För han är en man av idag.
Han sa att jag var en man av idag.
Han är er avspegling.
Och om de skulle fälla mig-
-skulle de praktiskt taget dra snaran runt sina egna halsar.
Han sa åt dem att inte titta på fakta, utan betydelsen av den.
Och sedan sa han att faktan inte hade någon betydelse.
Talet var rätt bra, och fick t o m mig att bli engagerad...
Tills dess att Frankie avbröt det.
Vad är du för en man egentligen?!
Jag yrkar ogiltigförklaring! Ers Nåd!
Vad är du för en man egentligen?!
Jag yrkar ogiltigförklaring.
Han fick sin ogiltigförklaring, men brunnen hade nu sinat.
Det fanns inget kvar att belåna.
Riedenschneider åkte hem, och domstolen tillsatte Lloyd Garroway.
Vilket slängde mig i händerna på domstolen.
Ers Nåd, vi pläderar skyldig-
-med förmildrande omständigheter.
Det var min enda chans, sa han.
Antar att den mannen aldrig haft någon chans själv.
Vissa fakta har bevisligen...
Han köpte inte vare sig det där med mannen av idag, eller det där med osäkerheten-
-inte heller någon nåd för den delen.
Den här mannen är ett hot mot samhället.
Nej, han gick helt efter boken.
Och boken sa, att jag skulle ha elektriska stolen.
Han har förverkat rätten till sitt egna liv.
Så nu sitter jag här.
Först visste jag inte ens hur jag hade hamnat här.
Steg för steg kände jag givetvis till.
Nilket är vad jag berättat för er, steg för steg.
Men jag kunde inte se något mönster.
Nu när det är så nära slutet, är jag glad att-
-denna herrtidning betalat mig för att berätta min historia.
Att skriva om det har hjälpt mig att reda ut alltihop.
De betalar 5 cent per ord-
-så ni får ursäkta om jag ibland berättat mer än vad ni ville veta.
Men nu verkar alla lösa trådar sluta samman.
Det är det lustiga med att gå hädan-
-att veta dagen då du ska dö.
Herrtidningen ville att jag skulle berätta hur det kändes.
Tja, det är som att ta sig ur en labyrint.
Medans man är i labyrinten, går man hit och dit...
Vänder åt det håll man tror är rätt...
Går in återvändsgränderna-
-en efter den andra.
Men när man får lite distans...
Är alla de där vridningarna och vändningarna-
Tja, de är ju ens livs utformning.
Det är svårt att förklara.
Men att se helheten ger lite ro.
Herrtidningen fråga också om jag hade ångest.
Ja, visst är jag ledsen för den smärta jag orsakat andra.
Men jag ångrar inget.
Inte en sak.
Jag brukade dock.
Jag brukade ångra att jag var en barberare.
Jag vet inte vart jag blir förd.
Jag vet inte vad jag kommer att finna bortom jorden och himlen-
-men jag är inte rädd för att åka.
Kanske kommer de saker jag inte förstår att få klarhet där-
-som när dimman reser sig.
Kanske kommer Doris vara där.
Kanske kan jag där berätta för henne-
-alla de saker...
Som det inte finns ord för här.
Översättning: masken, 2003-01-08
QC av: ELRoS
De nyaste undertexterna på nätet!
www.DivXSweden.net